KUR PAZUDUSI BERNADETA
Vai esat dzirdējuši,
ka smadzenes ir vērtību mazinošs mehānisms?
Piemēram, kāds jums uzdāvina ko.
Briljanta kaklarotu.
Atsaiņojat dāvanu, un jums ļoti patīk.
Sākumā esat priecīga,
nākamajā dienā arvien priecājaties,
bet jau mazāk.
Pēc gada skatāties uz kaklarotu
un domājat: „Ā, tas vecais krāms.“
Zināt, kāpēc smadzenes mazina lietu vērtību?
Izdzīvošanas dēļ.
Jābūt gatavam jaunai pieredzei,
kas var būt bīstama.
Vai nebūtu lieliski,
ja mēs varētu to atslēgt?
Zobenzobu tīģeri
mums vairs īpaši neuzbrūk.
Tā ir projekta kļūda,
ka smadzenes pēc noklusējuma signalizē
par briesmām un izdzīvošanu,
nevis par prieku un atzinību.
Domāju, tas notika ar manu mammu.
Viņa tā koncentrējās
uz briesmu signālu uztveršanu,
ka vērtības mazināšanas mehānisms
aizmirsa raudzīties uz to, kas dzīvē ir labs.
Un varbūt tētis bija pārstājis
mammā saredzēt briljanta kaklarotu.
PIECAS NEDĒĻAS AGRĀK
Vai zini, kā es jūtos?
Kā tava vēlme doties uz internātskolu
rauj uz pusēm man sirdi?
Ja negribēji, lai tur mācos,
nevajadzēja radīt priekšstatu,
ka tur ir tik lieliski.
Kā tad. Tad tā ir mana vaina.
Neielādējas mana treniņu programma.
– Ir. – Atceraties, jūs apsolījāt:
ja man visu pamatskolu būs perfektas atzīmes,
es varēšu dabūt visu, ko vēlēšos,
kā izlaiduma dāvanu?
Es...
Vai mēs tā teicām?
Domāju, to darījām,
lai beigtos tās runas par poniju.
To es gribēju, kad biju maza.
Tagad es gribu kaut ko pilnīgi citu.
– Gribat zināt, ko es vēlos? – Nezinu. Gribam?
Vai tas saistīts ar mājas pamešanu?
Ģimenes ceļojumu uz Antarktīdu!
Jābrauc Ziemassvētku brīvlaikā.
Proti, pēc mēneša?
Jā. Tad tur ir vasara.
Vienīgais piemērotais laiks.
Poniji ir jauki. Varbūt viņi
nesagādā tik daudz klapatu, kā domājām.
Mammu, ko teiksi?
Vai tad tu varēsi tikt prom no darba
tajā laikā?
Mēs skolā mācāmies par Antarktīdu.
Esmu izlasījusi pētnieku dienasgrāmatas
un gatavoju prezentāciju par Šekltonu.
Tagad ir piemērots brīdis turp doties,
pirms sabrucis kārtējais ledus slānis
un viss izkusis.
Ak dievs, nespēju noticēt,
ka neviens no jums nesaka „nē“.
Gaidu, kad tu pateiksi.
Tev riebjas ceļot.
Es gaidīju, kad tu pateiksi.
Tev jāstrādā.
Ak dievs, tas nozīmē „jā“.
– Mēs brauksim! – Pagaidi, pagaidi.
Vai tas tiešām ir „jā“?
Laikam jau.
Viltīgi panāci savu.
Es reiz lasīju,
ka delfīniem ir sarežģīta sociālā kārtība,
savas savienības, ienaidnieki,
uzraugi un vervētāji.
Gandrīz kā mafija. Vai vidusskola.
Viņi pat dažreiz kaujas,
sit cits citam ar asti pa galvu.
Kāpēc visas saprātīgās būtnes organizējas
dīvainās sabiedriskās struktūrās?
Geilerstrītas skolā visu dara Odrija.
Viņa radīja Dažādības padomi.
Viņa noorganizēja bērnu maratonu.
Izgudroja „Virtuļus tētiem“.
Mamma reiz gribēja pieteikties
vecāku komitejā,
bet laikam pārējie „delfīni“
sadeva viņai pa galvu.
Vēl viens variants – dažas cūkas.
– Nopietni? – Jā.
Nedēļas laikā izrautu ar saknēm
ne kazenājus vien.
Varu kaut kā jums palīdzēt?
Sveiki, Bernadet.
Es nezināju, ka esat mājās.
– Acīmredzot. – Jā.
Ceru, neiebilstat. Pasaucu Tomu.
Viņš ir speciālists cīņā ar kazenājiem.
Es dārzā griezu daudzgadīgos ziedus
un stādīju augus, kas zied ziemā,
gatavojoties skolas brančam,
ko organizēju topošo skolēnu vecākiem.
Vai jūs pārbaudāt e-pastu?
Ja vien iespējams, tad ne.
Kazenāji dzen saknes zem mūra.
Te tā bieži notiek.
Tiem sakņu sistēma ir kā bambusam.
– Pārņem visu. – Jā. Visu.
Mēs mēģinām izdomāt,
ko lai ar tiem dara.
Paņemiet.
Mani sauc Toms.
Bernadeta Foksa.
Man nav vizītkartes.
Vienrīt biju pie kompostkaudzes,
tie man gandrīz uzbruka.
Tie ir ne tur vien,
arī augstajās dārzeņu dobēs,
siltumnīcā, kā redzējāt,
pat slieku kompostkastē.
Lai atbrīvotos no tāda daudzuma...
– Tādā slīpumā... – Es negribu izmantot
– neko toksisku, nekādus herbicīdus. – Skaidrs.
Ja negribat izmantot cūkas...
Tad es ieteiktu
CXJ Hillside Side-Arm Thrasher.
Man pašam nav. Būs jāīrē.
Labi, ar prieku izmantošu Tomu,
lai tiktu galā ar to kazenāju padarīšanu.
Laikam esam beiguši.
Bija prieks iepazīties.
Paldies.
Vai drīz?
Visas cūkas apcietinās par ielaušanos.
Dārgā Mandžula...
Noticis kaut kas negaidīts,
un es būtu pateicīga,
ja tu varētu pastrādāt virsstundas.
Es nezinu, cik tagad Indijā ir pulkstenis,
bet es tevi lūdzu,
paziņo man, cik vien drīz vari,
vai tev būs laiks,
jo man vajadzēs tavu indietes burvestību
vienā apjomīgā projektā.
Punkts.
Labi, beigšu runāt aplinkus.
Tā ir pilnīga katastrofa.
Mēs ar Eldžiju apsolījām Bī
doties ģimenes ceļojumā uz Antarktīdu.
Ir miljons iemeslu,
kāpēc nevēlos turp doties,
un galvenais ir tas,
ka man būs jāatrodas cilvēku kompānijā.
Šķiet, pat mazākajā kruīza kuģī
ietilpst 150 pasažieri,
kas nozīmē,
ka es būšu tur iesprostota
kopā ar citiem 147 cilvēkiem,
kas man nenormāli kritīs uz nerviem
ar savu nepieklājīgumu, nevīžību,
nebeidzamo gaušanos, tērzēšanu,
šaušalīgajām vēlmēm ēdiena sakarā.
Vai vēl ļaunāk –
vērsīs savu ziņkāri pret mani
un gaidīs no manis laipnības.
No domas vien
man sākas panikas lēkme.
Bet neliela sociālā trauksme
taču nevienam nav kaitējusi, vai ne?
Ja es tev iedošu kontaktinformāciju,
vai varēsi, lūdzu, tik galā
ar dokumentiem, vīzām, aviobiļetēm
un pārējo, kas vajadzīgs,
lai mēs trijatā no Sietlas
tiktu līdz Baltajam kontinentam? Jautājuma zīme.
Un mums vajadzēs visu,
kas norādīts rekomendētajā mantu sarakstā.
Izmanto to pašu kredītkarti.
Ak jā, Mandžula, viena ļoti svarīga lieta.
Es gribu makšķernieka vesti.
Zini, tādu,
kurai ir daudzas kabatas ar rāvējslēdzēju.
Un acīmredzot man būs jāatbrīvojas
no kazenājiem dārzā.
Jo drīzāk, jo labāk.
Mana kaimiņiene Odrija
nekautrēdamās slampā pa manu dārzu.
Kādas manieres! Izsaukuma zīme.
Ledīt?
Ledīt.
Kā tu tur tiki?
Jābrauc
Pilnīgi nelaikā, Ledīt.
Gaidi tur!
Geilerstrītas skola
Lai kā man patiktu gatavie attēlu šabloni,
domāju, jāpamēģina atrast zīmējumu,
kas labāk pauž panākumus.
Piemēram, ģerbonis
ar kaut ko tajā.
Piemēram, kalkulatoru.
– Lieliski. – Jā?
Vai diplomi. Diplomu varavīksne.
– Forši. – Varbūt smadzeņu attēls
ar absolventa cepuri un mantiju?
Neaizmirsīsim, ka cenšamies piesaistīt
pareizās ģimenes no bērnudārza.
– Labi. – Paldies, Mindij.
Kail! Kail!
Ko? Ne tagad.
Laikam iet pildīt mājasdarbus.
Birtin birst atbildes uz ielūgumu uz branču.
– Vēl neviens nav atteicies. – Tiešām?
Jā, tu taču atnesīsi tos 12 krēslus.
Es pacentīšos atrast laiku.
Tie ir krēsli. Atradīsi laiku.
Pamanīji, kāds lakatiņš
mūsu Francijas pirmajai lēdijai?
Nespēju sagaidīt,
kad viņa uzzinās par manu jauno darbu.
Šaubos, ka viņa zina, kas tu esi.
Tā ir. Viņa ir šausmīga.
Sveiks, mīļais.
Sveiks, Linkoln.
Sveika, mammu.
Mums ir glābšanas misija.
– Ko? – Ledīte iestrēgusi biktskabīnē.
Gandrīz aizmirsu.
Bernadet!
Bernadet.
Knislis lido uzbrukumā. Ko darām?
Ledītei mūs vajag. Gāzi grīdā!
Bernadet.
Ak dievs...
– Kas notika? – Tu redzēji?
– Nē. – Vai redzēji?
Ak dievs.
– Tev viss labi? – Ak dievs.
Kas notika? Viss kārtībā?
– Es raudu. – Ak dievs.
– Nekas nav kārtībā! – Skaidrs.
Ak dievs.
Viņa pārbrauca tev pāri kājai?
Tā bija? Redzēji?
– Nē. – Viņa pārbrauca manai kājai.
Labi.
– Pieturi kāpnes. – Nu nē.
Viņa ir mans suns.
Tu turi kāpnes, es uzkāpšu.
Nekādā gadījumā, Bala.
Tas ir pārāk bīstami.
Klusu, tā esmu es.
– Nu tāda aktrise. – Mammu!
Mammu, tev viss labi?
Lieliski, mammu!
– Bī! – Tev viss labi?
Ledīt.
Sveika.
Nepaklausīgākais suns pasaulē.
– Ei, vai viss labi? – Jā.
Tev atnāca vēstule.
Čoutas Rozmarijas skola – Balakrišna Branča
Apsveicu.
Neticami.
Var just Microsoft motivāciju!
Noregulējam pulksteņus.
Samantha 2 komanda
119 dienas, 2 stundas, 4 minūtes, 16 sekundes
Tā ir Linkolna mamma?
Sietlā visi ceļi ved uz Microsoft.
TEDx Sietlā
Mammu...
redzi, ko viņa skatās?
Ideoloģiskā apstrāde.
Pateicoties neirovizualizācijas attīstībai,
varat sveikt Samantha 2.
Bernadetai
Samantha 2 neraksta atsevišķus burtus,
pamaniet fonētiskās kopnes, frāzes...
Iespaidīgi.
Samantha 2 spēj...
Oho. Apbrīnojami.
...lasīt manas domas.
Vēstule nosūtīta
Jā.
To paveica šī lietiņa.
Paldies.
Es zinu, ka ir vismaz
divas dažādas pingvīnu sugas.
Antarktīdā ir septiņas pingvīnu sugas.
Imperatorpingvīni vien 400 000,
nerunājot par džentū un zodasiksnas pingvīniem.
Zināt, kas ir labākais?
Mūsu kuģa ēdnīcā
nebūs konkrētas sēdvietas.
Un tur ir galdiņi četriem, kas nozīmē,
ka varam apsēsties trijatā,
sakraut uz ceturtā krēsla cepures un cimdus,
neviens nevarēs piesēsties klāt.
Pingvīni arī.
Šausmīgi gribu redzēt pingvīnus.
Labprāt paklausītos vēl par pingvīniem
un turpinātu šīs svētku vakariņas,
bet man ir videokonference ar Taipeju.
Cilvēki gaida, tāpēc...
Nekas, tēt.
Laiks skrien.
Apsveicu, Čoutas skolniecīt.
Atā, mīļā.
Mamma saka, ka bezmiegs rada trauksmi
un trauksme rada bezmiegu.
Viņa nevar pagulēt,
bet zāles negrib dzert,
jo tad nejūtas savā ādā.
Mamma saka,
ka tam būtu jābūt komerciālam argumentam,
bet viņa jau ir pieradusi pie tā, kāda ir.
Es arī.
Es mīlu mammu tādu, kāda viņa ir.
Mandžula, vai zināji,
ka ceļā uz Antarktīdu
ir jāšķērso Dreika šaurums?
Vai zināji, ka Dreika šaurumā
ir visvētrainākā jūra uz planētas?
Es zinu,
jo pēdējās trīs stundas lasīju par to internetā.
Lieta tāda.
Vai tu ciet no jūras slimības?
Tas nav parasts nelabums.
Tiek zaudēta arī vēlme dzīvot.
Ja Bī tā negribētu,
es noteikti atceltu braucienu.
Bet es nedrīkstu viņu pievilt.
Vai vari man dabūt
spēcīgas zāles pret jūras slimību?
Un es nedomāju dramamīnu.
Kaut ko stipru!
Mamma necieš Sietlu,
bet viņai patīk centra bibliotēka.
Protams, grāmatas un pārējais,
bet arī Rema Kolhāsa projekts.
Tas liekot viņas sirdij sisties straujāk.
Tas ir no labām izjūtām.
Atvainojiet.
Atvainojiet. Bernadeta Foksa?
Jā?
Ak vai. Es zināju.
Es mācījos arhitektūru
Dienvidkalifornijas Universitātē
un apmeklēju Bībera Briļļu fabriku,
kad vien bija atvērto durvju diena.
Mans profesors bija Pols Dželineks.
Neticami.
Burtiski aizvakar vakarā
skatījos par jums videoeseju.
Videooseju?
Jā. Par 20 jūdžu mājas
20. gadadienu.
Es uzzināju par jums tik daudz jauna,
lai gan likās, ka zinu visu.
Brīnišķīgi.
Drīkstu nofotografēties kopā ar jums?
Sanāktu laba profila bilde.
Nu nekas.
Jūs jau tā esat man tik daudz devusi.
Mūsu attiecības bijušas vienpusējas.
Un es prasu vēl. Ļoti atvainojos.
Paldies. Jūs man esat bijusi
īsts iedvesmas avots.
20 jūdžu mājas video
20x20: 20 jūdžu māja 20 gadus vēlāk
Amerikas Arhitektu un būvnieku asociācija
lūdza arhitektūras fakultātes 300 maģistrantiem
nosaukt arhitektus, kurus visvairāk apbrīno.
Saraksts atbilst gaidītajam,
bet līdzās Frenkam Loidam Raitam,
Mīsam van der Roem,
Frenkam Gērijam un Lorenco Piāno
ir viena praktiski nepazīstama sieviete.
Bernadeta Foksa –
viena no arhitektūras lielajām mīklām –
ir neparasta vairāku iemeslu dēļ.
Viņa vienatnē strādāja profesijā,
kurā dominē vīrieši.
Visu laiku jaunākā arhitekte,
kura ieguvusi Makartūras stipendiju.
Viņas rokām darinātās mēbeles atrodas
Amerikas tautas mākslas muzeja
pastāvīgajā ekspozīcijā.
Viņu uzskata par ekoceltniecības aizsācēju.
Viņa pameta arhitektūras jomu pirms 20 gadiem
un kopš tā laika nav neko uzprojektējusi.
Jebkurš no šiem faktiem
darītu arhitektu ievērības cienīgu.
Bet visi kopā rada ikonu.
Šķiet, Bernadeta mūs pārsteidza ar to,
ka ar prieku uzņēmās uzdevumus,
ko citi studenti uzskatīja esam zem viņu goda.
Foksa bija jaunākā arhitekte grupā,
kas projektēja Disney ēku Bērbankā.
Sākumā viņa veica rutīnas darbus –
projektēja tualetes administrācijas spārnam.
Viņa gribēja zināt, cik bieži un cikos
notiks vadības sēdes,
cik būs vīriešu, cik sieviešu.
Es pajautāju: „Velns, ko tu dari?“
Viņa atbildēja, ka viņai jāzina,
kādas problēmas ar projektu jārisina.
Es gribētu teikt,
ka pamanīju dzimstam talantu...
Bet man nepatika džemperis,
kuru viņa man uzadīja.
Tas man ir saglabājies. Paskatieties.
Paskatieties uz to.
Diezgan interesants.
Mana sieva gribēja, lai to atdodu
labdarības veikalā, bet es atbildēju:
„Nē, es to paturēšu.“
Drīz pēc tam Foksa iepazinās
ar datoranimatoru Eldžinu Branču.
Nākamajā gadā viņi apprecējās,
un Foksa gribēja uzbūvēt māju.
Bernadeta ļoti gribēja
atrast tādu zemes gabalu,
kur varētu pati ko uzprojektēt.
Es viņiem parādīju pamestu fabriku.
Bernadeta paskatījās apkārt
un teica: „Ak dievs, lieliski.“
Viņa to bija domājusi par ēku.
Šīs industriālās telpas pārvēršana par māju
Foksai prasīja divus gadus.
Viņa paveica ko brīnumainu.
Tā bija drūma un tumša telpa,
bet viņai izdevās to piepildīt ar gaismu.
Atceros, Bernadetai bija doma
saadīt kopā briļļu rāmjus.
Tas līdzinājās no stikla veidotam bruņukreklam.
Tā māja ir ļoti sievišķīga.
Kad tajā ieiet, burtiski satriec tas,
kāda pacietība un darbs
tajā ielikti.
It kā nonāktu milzu apskāvienā.
Tas, ko paveikusi Bernadeta,
paceļas pāri ierastajam.
Kad Foksa ar vīru pārvācās
uz Bībera Briļļu fabrikas ēku,
viņa ļoti gribēja sākt vēl vienu projektu.
Bernadeta vēlējās uzbūvēt māju,
izmantojot materiālus,
kas atrodami 20 jūdžu rādiusā.
Visam jābūt vietējam.
No cementa rūpnīcas Gardīnā atveda smiltis,
ko sajaucām uz vietas.
Tēraudu ņēmām no Glendeilas metāllūžņu punkta.
Derēja viss, ko varēja atrast izgāztuvē,
pat tas, kas ražots
tālāk nekā 20 jūdžu rādiusā.
Koksni piegādāja mežinieki,
frēzējām uz vietas.
Viendien blakus zemes gabalā
ieradās smagā tehnika.
Īpašumu bija iegādājies angļu TV magnāts
Naidžels Millss-Marijs,
kas pazīstams ar TV spēli...
„Noķersi – dabūsi!“
Nē, nē, nē.
Atvainojiet. Atvainojiet.
Es taču teicu, ka galvenais –
jāiznīcina krūmi mājas priekšā.
Man jāizgatavo un jāuzstāda
mana īpašuma rietumgalā
pret kaimiņmāju vērsta zīme.
2,5 metrus plata, 1,5 metrus augsta.
Jā, ne mazāka,
es gribu tieši tik lielu.
Melnus burtus uz spilgti dzeltena fona.
Teksts: „Privātīpašums. Ieeja aizliegta.
Geilerstrītas knišļi tiks apcietināti
un ietupināti knišļu cietumā.“
K-N-I-Š-Ļ-I.
Kaitinoši kukaiņi,
bet nav vērts ar tiem ņemties.
Vārdu „knišļi“ ar sarkaniem burtiem.
Man ļoti patīk veste! Izsaukuma zīme.
Malacis, Mandžula.
Zāles pret jūras slimību ABHR
Bernadet, lasi tālāk:
„pēc zālēm jāierodas personīgi“.
Esi gatavs, Pablo?
Jā. Lūdzu Sū-Liņu pievienoties.
Jaunā asistente.
Lieliski. Mēs te beidzamies nost bez jums.
Priecājos iepazīsties, Sū-Liņa.
Mans dēls mācās jūsu meitas klasē
Geilerstrītas skolā.
Skaidrs. Labi. Atvainojiet, es...
– Nekas. – Forši.
Nu labi. Jā.
Braucam ar autobusu?
– Braucam ar busu. – Jā.
Protams.
Braucam ar busu.
Es neko neatceros.
Kā varu palīdzēt?
Jums ir Čihūli.
Čihūli?
Jā. Nē, es domāju lustru.
Deila Čihūli darbs.
Stikla pūtējs.
Es jau gribēju teikt,
ka tādam uzvārdam nav nekas izrakstīts.
Ierakstiet Bernadeta Foksa.
Mirklīti.
Atnākusi Foksa.
Tam vajadzēs divus darbiniekus.
Foksas kundze,
vai zināt, ka jums izrakstīts ABHR?
ABHR – tas ir haloperidols,
kam pievienots benadrils,
– metoklopramīds un lorazepāms. – Lieliski.
Haloperidols ir antipsihotiskais līdzeklis.
To izmantoja padomju cietumos,
lai pakļautu cietumniekus.
Pirmoreiz par to dzirdu.
Tam ir nopietni blakusefekti.
Ļaunākais ir tardīvā diskinēzija.
Tai raksturīgas
neapzinātas grimases,
mēles izkāršana, lūpu čāpstināšana.
Pāris stundu tā ir tīrais nieks,
salīdzinot ar jūrasslimību.
Tardīvā diskinēzija var palikt uz mūžu.
Uz mūžu?
Tas ir traki ilgi.
Iespēja, ka tā rodas – 4%.
Vecākām sievietēm varbūtība jau ir
– 10 procenti. – Nu protams.
Es runāju ar jūsu ģimenes ārstu.
Pret jūrasslimību viņš jums izrakstīja
skopolamīna plāksterus,
bet pret trauksmi – Xanax.
Nē, šķiet,
Xanax man ir mājās.
Vai jums ir laminēts attēls,
kur redzams, kā izskatās visas tabletes?
Es visas sev izrakstītās zāles iebēru
vecā konfekšu burkā.
Lieliski saskan krāsas un formas.
Bet pēc tam es, protams, atjēdzos, ka tās...
Nu, jūs sapratāt.
Skaidrs.
Labi.
Dodiet man to Xanax un plāksterus.
Bernadet.
Sveika.
Ko tu dari?
Eldžij.
Viņi man neiedeva haloperidolu,
man bija jāgaida Xanax.
Kas tev mugurā?
Ā, tā.
Nopirku internetā.
Tu varētu, lūdzu, apsēsties?
Man jāiet pusdienās.
– Man atcelt? – Ak dievs, nē!
– Nē? – Pagājušajā naktī slikti gulēju,
tāpēc iesnaudos.
Ej. Dari, kas jādara.
Labi.
Tiksimies mājās.
Gribi aiziet kaut kur vakariņās?
Labi. Jā, jā.
Mēs ar Bazu izvēlēsimies vietiņu.
Varbūt mēs divatā?
– Jā. – Labi.
– Sveika, mamm. – Sveika, Bazij.
Odrija lūdza tev nodot šo.
Rēķins par neatliekamo palīdzību.
Es pārbraucu viņas kājai?
Paskaties zemāk –
viņi neatrada nekādu lūzumu.
Protams. Tāpēc, ka nekāda lūzuma nebija.
Paga. Tā nav tava flauta.
Tā ir šakuhači.
Heiza kungs aizdeva Pasaules dienas svinībām.
– Tu uzstāsies? – Ne gluži.
Spēlēšu pavadījumu pirmklasniekiem.
Viņi dziedās saviem vecākiem,
un Heiza kungs man uzdeva
izdomāt viņiem nelielu zilonēnu deju.
Zilonēnu deju?
Palaidne!
Izveidoji horeogrāfiju pirmklasniekiem?
Tas ir kaut kas, Bī.
Drīkstu aiziet?
Nē, tev nepatiks.
Pārāk mīlīgi vārdi.
Tu nomirtu no mīlīguma.
Es gribu nomirt no mīlīguma.
Tas ir mans mīļākais nāves veids.
Drīkstu šovakar aiziet pie Kenedijas?
Viņas mamma būs mājās?
Nē.
Nu labi. Tad var.
Tas, kas notika šopēcpusdien...
Ak jā.
Vai kopā ar tevi bija viena no knišļiem?
No Geilerstrītas skolas.
Sū-Liņa ir mana jaunā asistente,
viņas dēls mācās vienā klasē ar Bī.
Ak vai.
Kas ir?
Tad man ir beigas.
Kādas beigas?
Redzēsi.
Tā būtne noskaņos tevi pret mani.
Nu beidz.
Odrija un viņas lidojošie pērtiķi
mūžam mani ienīduši.
Nerunā muļķības.
Neviens tevi neienīst, Bernadet.
Piedod. Ko tu teici?
Interesanti, kādas zāles
tev aptiekā neiedeva.
Nu jā.
Ārsts man uzrakstīja recepti.
Tas izrādījās haloperidols.
– Man nebija ne jausmas. – Tas ir miegam?
Miegam? Kas tas tāds?
Mīļā, tas nav labi.
Kur tu dabūji to recepti?
Vai tu ej pie psihiatra?
Nē.
– Vai gribi aiziet pie psihiatra? – Ak dievs, nē.
Nē.
Es tikai uztraucos par ceļojumu.
Ak tā? Tieši par ko?
Par Dreika šaurumu. Cilvēkiem.
Par dzīvnieka formā izlocītiem dvieļiem,
kas nolikti uz mūsu gultām.
Nu tu zini.
Diez vai zinu.
Eldžij, tur būs daudz cilvēku.
Es slikti jūtos cilvēku vidū.
Jā.
Es nezinu.
Varbūt mums jāapspriež tā doma,
jāatrod tev kāds, ar ko aprunāties.
Es taču runāju ar tevi?
Es aizeju par tālu uz priekšu
Tu sauc mani
Es nedzirdu, ko saki tu
Tu saki: „Lēnāk ej!“
Un es atpalieku
Skrien ātri sekunžu rādītājs
Ja apmaldies, apkārt paskaties
Un mani atradīsi
Atkal un atkal
Ja kritīsi, tevi noķeršu
Es tevi gaidīšu
Atkal un atkal
Ja apmaldies, apkārt paskaties
Un mani atradīsi
Atkal un atkal
Ja kritīsi, tevi noķeršu
Es tevi gaidīšu atkal un atkal
Ak, Bī.
Redzi?
Tāpēc es negribu,
lai tu skatītos zilonēnu deju.
Jā.
Es tikai gribu, lai tu zini,
cik man dažbrīd ir grūti.
Kas ir grūti?
Redzēt dzīves banalitāti.
Bet es ļauju sev priecāties
par sīkumiem, kurus neviens nepamana.
Lai kas notiktu.
Tas mani neatturēs
aizvest tevi uz Dienvidpolu.
Mēs nedodamies uz Dienvidpolu, mamm.
– Nedodamies? – Nē!
Tūristi var nokļūt vienīgi
Antarktīdas pussalā.
Uz Dienvidpolu dodas tikai zinātnieki.
Lūdzu, saki, ka tu to zināji
un tikai aizmirsi tāpēc, ka esi nogurusi.
Jā, esmu nogurusi.
Un neizglītota.
Es paņemšu vēl.
Pievienojieties mums!
Lisa! Atvainojiet.
Priecājos, ka tu atnāci.
Odrij! Tas ir satriecoši!
Paldies, ka atnāci.
– Sveiks, Gērij! – Sveika.
Cienājieties, dzeriet.
Jūs te visus pazīstat.
– Pasakaini. – Labi.
Zināji, ka viena pirmklasnieka tētis
spēlē grupā Pearl Jam?
– Edijs? – Nē.
Es tikko sāku strādāt,
un pēkšņi man jāatbild,
lai viss noritētu gludi,
kamēr viņš nav sakaros.
Tas ir Džefa Bezosa svainis.
– Tiešām? – Jā.
Es jau redzu daudzas tukšas glāzes.
Garoziņas un tamlīdzīgas lietas.
Kails ļoti palīdzēja.
Vai varat pāriet uz telpas otru pusi?
Šeit. Es atvainojos. Jā.
Domāju, te būs jauki.
Tas ir nedaudz...
– Labi. – Visi ar seju uz šo pusi.
– Nāciet iekšā. – Labi.
Viens, divi, trīs, četri.
Jauka dziesmiņa.
Afrikāņu?
Jā, kenijiešu popdziesma.
Geilerstrītas skolas misijas pamatā
ir globālā savienojumība.
Savienojumība? Oho.
Geilerstrītas idejas ir ne vien ārpus ierastā,
bet arī ārpus vārdnīcas.
Atrodi Sūziju!
Kāpiet autobusā.
Viss kārtībā. Visi sveiki un veseli.
Man ļoti žēl.
Paldies, ka atnācāt!
Pie vainas lietus. Šejienes lieti...
Gribat dāvanu maisiņu? Lūdzu.
PRIVĀTĪPAŠUMS
Geilerstrītas KNIŠĻI tiks apcietināti
un ietupināti KNIŠĻU cietumā!
Ak nē!
Jūsu nogāze ieslīdēja iekšā manā mājā.
Mana branča laikā.
Tur bija bērni!
Velns.
Vai kāds cieta?
Brīnumainā kārtā ne.
Tas ir labi. Tas...
Labi?
Man mājā līdz ceļiem ir dubļi.
Sagruva akmens mūris.
Mans dārzs. Manas japāņu kļavas.
Putnu peldinātava ir manā viesistabā!
Man ļoti žēl.
Un tā zīme.
– Zīme. – Kāda zīme?
Es šodien noņemšu.
Dubļu nogruvums par to jau parūpējās.
Tagad visi to redz!
Mamm, kāda zīme?
Bī, es izdarīju ko muļķīgu. Paliec mašīnā.
Kas liek zīmi...
Es par visu samaksāšu.
Nauda? Domājat, viss grozās ap naudu?
– Mamm, kas notiek? – Bī...
Pasakiet viņai! Pasakiet, kas notiek!
– Jūs esat uzbudināta. – Protams!
Atgādināšu, ka jūs uzstājāt,
lai nogāzē tiek veikti darbi.
Es vērsos pie jūsu ieteiktā cilvēka,
un es ļāvu viņam to darīt
jūsu noteiktajā dienā...
Sanāk, ka tā nav jūsu atbildība?
Nē, es tikai norādu,
ka šodienas notikumiem un plašāks konteksts.
Oho.
Nu labi.
Jums šķiet, ka naidīgas plāksnes uzlikšana
ir piemērota reakcija uz dārza darbiem?
– Nē. – Šķiet, sāku visu saprast.
Odrij, netēlojiet,
ka pati nespēlējāt to spēli.
Bernadet, izejiet kādreiz no mājas.
Parunājiet ar cilvēkiem reālajā pasaulē.
Varbūt tas mazinās jūsu paranoju.
– Šķiet, esam beigušas. – Nē, neesam.
Mēs vēl neesam beigušas.
Vēlreiz atvainojos par zīmi.
Tā bija nedaudz nepiemērota.
Es uzņemšos pilnu atbildību.
Es runāju par Geilerstrītas skolu, naudu...
Nu jūs pēkšņi uztrauc...
Jums vienalga par Geilerstrītas skolu.
Jums par visu vienalga.
Jums vienalga par jūsu māju.
Par jūsu dārzu.
Jums pilnīgi vienalga par šo apkaimi.
Vai zināt, ka septiņu kilometru rādiusā
ir māja, kurā uzauga mana vecmāmiņa,
māja, kurā uzauga mamma,
un māja, kurā uzaugu es?
Tam es ticu.
Jūs atbraucat šurp ar savu Microsoft naudu,
nopērkat 800 kvadrātmetrus drupu
šī burvīgā rajona vidū
un domājat, ka tas jūs padarīs par savējo?
Jūs neesat savējā, Bernadet,
un nekad nebūsiet.
Āmen!
Jūs nepatīkat nevienai no mammām, Bernadet.
– Zinājāt? – Tiešām? – Jā!
Zinājāt, ka dažas rīkoja
nakšņošanu kopā ar meitām,
bet jūs ar Bī pat neaicināja?
Nu viss, Odrij, pietiek!
Ej ellē, ka iejauci tajā Bī!
Nē. Nevajag. Mēs mīlam Bī.
Bī ir lieliska meitene. Brīnišķīga skolniece.
Tas parāda, cik bērni ir izturīgi,
jo viņa izaugusi par labu cilvēku.
Ja Bī būtu mana meita...
Domāju, varu to teikt
visu Geilerstrītas mammu vārdā.
Mēs viņu nesūtītu uz internātskolu.
Es gribu braukt uz internātskolu.
– Protams, mīļā. – Tā bija mana ideja!
Nē, Bī, nav vērts.
Protams, ka tava.
– Es tev nepārmetu. – Jūs mani nepazīstat.
Un jūs nepazīstat manu mammu.
Es pazīstu tavu mammu.
Tagad pazīstu. Visi pazīst.
Jūs pat savu dēlu nepazīstat, Odrij.
Ja pazītu, tad zinātu,
kā viņš skolā par jums smejas.
Vai jūs maz pamanāt,
kad viņš pārnāk mājās, sapīpējies zālīti?
Es piekrītu mammai.
Ejiet ellē, Odrij.
Zini, tu esi superīga.
It kā mēs būtu gribējušas
kopīgu nakšņošanu.
Popularitātei piešķir pārāk lielu nozīmi.
Daudz laimes 14 gadu jubilejā!
Noliksim blakus flomāsterus,
un, kamēr restorāns griežas,
katrs varēs te kaut ko ierakstīt.
Un, kad tas būs apgriezies apli,
te būs pilns ar dzimšanas dienas sveicieniem.
Forši, Kenedij.
Es dzirdēju: ja aiziet uz tualeti,
pēc tam nevar atrast savu galdiņu.
Ejam uz tualeti.
– Sveika, Kenedij. – Sveiki.
Bī.
Sveiks.
Atcēla Denveras braucienu?
Nē. Es dodos uz lidostu.
Atbraucu tev kaut ko pajautāt.
Ko tad?
Tā nogāze turējās, pateicoties kazenājiem.
Tu to zināji.
Tev pietiek sajēgas, lai zinātu,
ka nedrīkst atsegt visu nogāzi
tik lietainas ziemas laikā.
Vispār jau es nezināju.
Kā tu uzzināji?
Un tu domāji, ka es neuzzināšu?
Ļauj, minēšu.
Tava asistente, viena no Odrijas nekrietnelēm,
lej tev ausīs indi.
Es taču teicu.
Neiejauc tajā Sū-Liņu.
Tikai pateicoties viņai,
man ir iespējams uz mēnesi aizbraukt.
Ja gribi zināt patiesību,
es liku tos kazenājus izraut
saskaņā ar baisās raganas instrukcijām.
Beidz visu pārvērst jokā.
Es skatos uz tevi un ļoti uztraucos.
Tu nerunā ar mani. Neej pie ārsta.
Tēt.
Beidz cepties.
Beigt cepties? Grifinu māja dubļos.
Mums būs par to jāmaksā?
Tas ir forsmažors.
To segs Odrijas apdrošināšana.
Kāpēc tu man nepastāstīji, Bī?
Tu reti biji mājās.
Skat, cik tālu ir mana kartīte.
Iedzer ritalīnu un aizveries.
Piedod, ko tu teici?
– Ar cilvēkiem tā nerunā. – Viss kārtībā.
– Tā viņi sarunājas. – Nē. Tas nav normāli.
Kāda tev daļa?
Tev Kenedija nemaz nepatīk.
Nepatīku?
Protams, tu man patīc, Kenedij.
Kā tu vari tā runāt?
Kas šajā ģimenē notiek?
Es atnācu parunāties.
Nav taisnība.
Tu atnāci kliegt uz mammu.
Odrija jau to izdarīja.
– Ei... – Tu tur nebiji.
Tas bija šausmīgi.
Ejam.
Ko tu gribēji man jautāt?
Kāpēc nekad nevari sadzīvot ar kaimiņiem?
Kāpēc nevari sadzīvot ne ar vienu?
Nevar vienmēr vaina būt viņos.
Jā, Mandžula,
neviens nevar teikt,
ka es nedarīju visu iespējamo...
Bet es nevaru braukt uz Antarktīdu.
Taču nebaidies.
Esmu izdomājusi gļēvulīgu plānu,
kam vajadzētu izdoties.
Mans zobārsts jau daudzus gadus
grib man izraut gudrības zobus.
Tāpēc...
pacietību – ko teiksi,
tu varētu piezvanīt un sarunāt vizīti
tieši pirms ceļojuma?
Tad es varēšu teikt,
ka tas bija neatliekams gadījums,
ka man ļoti žēl un tamlīdzīgi.
Un mans vīrs un meita
dosies ceļojumā divatā,
un neviens mani nevainos.
Jā.
Es jau teicu, ka gļēvulīgs.
Nosūtīt ziņu.
Bernadet!
Pol Dželinek!
Paskat tik.
Vecais palaidni.
Tu 20 gadu laikā vispār neesi mainījusies!
Tā priecājos tevi satikt!
– Kā gāja lekcijā? – Labi gāja. Labi.
Tas bija iegansts, lai satiktu tevi.
Apžēliņ.
Oho.
Eldžij, tā ir daktere Kurca.
Sveicināti.
Sveiki.
– Džanela Kurca. – Eldžijs Brančs.
Liels paldies, ka atradāt mums laiku.
Priecājamies, ka varējāt atnākt.
Hanna slavēja jūs
un jūsu darbu ar Frenku,
kas palīdzēja viņam pārvarēt grūto laiku.
– Atstāšu jūs divatā. – Labi.
Ko tu 20 gadus sadarīji Sietlā?
Man vienkārši no dusmām
gribējās pamest Losandželosu,
un tad, kad nolēmu,
ka visi gana mani apraudājuši,
gribējās atritināt apmetni
un sākt otro cēlienu,
parādīt tiem maitām,
kura ir īstā arhitektūras dieviete.
Bet tad, jā...
Endžijam te iepatikās,
un te nu mēs esam.
Man par pārsteigumu,
viņu sajūsmināja pārvākšanās uz Sietlu.
Mēs abi esam no Austrumkrasta,
abi gājām privātskolās.
Viņa bija uzlecošā zvaigzne.
Spēka iemiesojums.
Protams, mani apbūra viņas skaistums
un apbrīnojamais talants.
Viņas humora izjūta un enerģija.
Ap mūsu kāzu laiku
es strādāju pie datoranimācijas programmas,
ko galu galā nopirka Microsoft.
Un apmēram ap to pašu laiku...
viņai radās sarežģījumi ar māju,
kuru viņa būvēja,
un negaidīti paziņoja,
ka vairs negrib nodarboties
ar Losandželosas arhitektūru.
Te ir tāda pilsētplānošana.
Visus skaistos skatus
viņi aizseguši
ar 20 stāvus augstiem pansionātiem,
nekādas arhitektoniskās viengabalainības.
Tici man, tā ir pirmā reize,
kad „arhitektonisks“ un „viengabalainība“
lietoti, runājot par Sietlu.
Lai kas plānoja šo pilsētu,
viņš visas divvirzienu ielas
pēkšņi un bez iemesla
pārveidojis par vienvirziena.
Visus četrvirzienu krustojumus
pārveidojis par piecu virzienu krustojumiem.
Zvēru pie dieva,
te ir pat septiņu virzienu krustojumi.
Visu savu enerģiju,
ko viņa reiz
tik bezbailīgi ielika arhitektūrā,
tagad viņa pavērsusi,
lai kluptu virsū Sietlai
skaļās un naidīgās runās.
Kolīdz mēs pārvācāmies, es nopirku māju.
Tā bija pāraudzināšanas skola meitenēm
ar visiem iespējamajiem būvierobežojumiem.
Lai kaut ko paveiktu, vajadzēja
Harija Hudini izdomu,
kas man, protams, patika...
bet īstenībā notika kas cits,
man bija vairāki...
četri spontānie aborti pēc kārtas...
Nē, es biju cieši apņēmusies atgūties
no 20 jūdžu mājas stāsta,
uzbūvēt māju Eldžijam un sev,
un bērniņam,
ar ko mūžam biju stāvoklī, bet...
Es sēžu uz poda, paskatos lejup
un redzu asinis apakšbiksēs.
Ak dievs.
– Man ļoti žēl, Bernadet. – Nē, nē, nē.
Es nezināju.
Bī taču piedzima.
Bet viņas sirds...
nebija līdz galam attīstījusies,
pie tās bija jāpiestrādā –
jāveic vairākas operācijas.
Izredzes, ka viņa izdzīvos, bija niecīgas.
Īpaši tajā laikā.
Gribētos domāt, ka slims bērns
vai nu satuvinās vīru un sievu,
vai arī liks šķirties.
Bet mūsu gadījumā nenotika ne viens, ne otrs.
Mēs vienkārši sākām dreifēt.
Māsiņas uzņēma šo fotogrāfiju.
Viņas tā dara, kad domā, ka bērns ne...
2004. gada 4. jūnijs
Paskat tik.
Kad es pirmoreiz ieraudzīju Bī,
es vienkārši zināju,
ka viņa ir man uzticēta.
Esi redzējis attēlus ar Krišnu bērnībā?
– Balakrišna. – Jā.
Radītājs un iznīcinātājs,
tukls, laimīgs un zils?
Bī bija tieši tāda –
radītāja un iznīcinātāja.
Skaidrs.
Tas taču ir acīmredzams.
Es pateicu medmāsām:
„Viņa nenomirs. Viņa ir Balakrišna.“
Un viņas to vārdu ierakstīja
viņas dzimšanas apliecībā.
Es lūdzu,
lai mani atstāj divatā ar meitu...
Eldžijs man reiz uzdāvināja
medaljonu ar svēto Bernadetu.
– Viņa redzēja 18 vīzijas ar Mariju. – Jā.
Eldžijs teica, ka Bībera Briļļu fabrika
un 20 jūdžu māja ir manas pirmās divas vīzijas.
Es pieliecos
un teicu savai mazajai zilajai gupijai:
„Tu esi manas pārējās 16 vīzijas vienā.“
Un tā arī ir.
Neesmu paspējusi pamirkšķināt aci,
viņa dodas uz internātskolu valsts otrā pusē.
Par viņas galveno mērķi kļuva Bī atveseļošanās,
un viņa tam ziedoja sevi visu.
Un es strādāju arvien vairāk un vairāk.
Mūsu attiecības es saucu par partnerattiecībām.
Esmu pārsteigta, ka neiet pie psihoterapeita.
Tas būtu loģisks pirmais solis.
Es mēģināju pierunāt. Nesanāca.
Nesen es atkal viņai par to apvaicājos.
Atkal nesanāca.
Eldžijs nezina,
ka es aizvien esmu pārņemta ar Losandželosu.
Kā tu to domā?
Vakarnakt es pamodos, lai aizietu pačurāt.
Biju pusaizmigusi, balta lapa.
Un tad sākās „datu ielāde“.
Bernadeta Foksa, 20 jūdžu māja,
iznīcība, izgāšanās.
It kā izgāšanās būtu iekodusies manī zobiem
un nelaistu vaļā.
Un tad es netīšām ieraudzīju tā smerdeļa
Naidžela Millsa-Marija vārdu
viņa stulbajā TV šovā
un zaudēju sajēgu.
Un manu dziļo un urdošo nepatiku palielina tas,
ka, būdama tik neprātīga un negodīga,
esmu kļuvusi sveša vislieliskākajam vīrietim,
kādu esmu satikusi.
Būtībā man nav ne jausmas,
kas Bernadetai kaiš.
Depresija? Mānija? Agorafobija?
Zāļu atkarība? Paranoja? Nezinu.
Es pat nezinu,
kas īsti ir nervu sabrukums,
bet ir pilnīgi skaidrs,
ka ignorēt to vairs nevar.
Guļu gultā nakts vidū,
un pēkšņi „bladāc“.
Iekšējās panikas melnais caurums.
Tas var būt kaut kas smieklīgs, piemēram...
„Man jāliek Bī pusdienās
vairāk svaigu augļu.“
Un es jūtu, ka šī neloģiskā trauksme
izsūc manus enerģijas krājumus,
kā notiek ar stūrī iesprūdušu elektromašīnīti.
Un ardievu, trauku mazgāšana.
Ardievu, pārtikas veikal.
Ardievu, treniņi.
Ardievu, elementāra cilvēciska laipnība.
Tātad jūs teicāt,
ka viņa speciāli radīja tādus apstākļus,
ka tika sabojāta kaimiņu māja.
Viņa krāj recepšu zāles.
Pie skolas viņa uzbrauca vienai mammai
un tad pie tās sievietes mājas uzlika
plāksni ar dzēlīgu uzrakstu?
Visticamāk, viņa cieš
no spēcīgas trauksmes
un lielummānijas.
Un, ja recepšu zāļu krāšana
nozīmē to, ko es domāju...
viņai varētu būt pašnāvnieciskas domas.
Nu, ko teiksi?
Rūgts likten’s piemeklējis
vienu no Makartūras ģēnijiem, ne?
Tu beidzi?
Jā.
Labi. Jo es zinu, ka tu nevari
patiesi ticēt tām muļķībām.
Lai cik tas būtu uzjautrinoši,
aiz tā stāv svarīgāka doma:
tādiem cilvēkiem kā tu ir kaut kas jārada.
Tam tu esi sūtīta uz šīs zemes, Bernadet.
Ja tu neradi,
tu kļūsti par draudu sabiedrībai.
Domāju, ir viens vienkāršs risinājums
visām tavām problēmām.
Ķeries atkal pie darba
un radi kaut ko.
Izmantosim „skaldi un valdi“ principu
attiecībā uz blakus esošajiem modeļiem,
aprobežojoties ar tuvākajiem elementiem.
Domāju, tas aiztaupīs
kādus 90% aprēķinu laika.
Lieliski, vecīt.
Pablo, vai jūs jau beidzat?
Jā.
– Paldies, Eldžij. – Lūdzu.
Eldžij, tas ir aģents Strengs
no Federālā izmeklēšanas biroja.
– Labdien. – Labdien.
– Labdien, Branča kungs. – Sveicināti.
Esmu reģionālais direktors
Interneta noziegumu sūdzību centrā.
Mēs sadarbojamies
ar Tēvzemes drošības departamentu.
Oho.
Apsēdīsimies.
Pateicos.
Branča kungs,
jūs esat piesaistījis mūsu uzmanību.
Es?
Jā. Saistībā ar maksājumiem
no jūsu kredītkartes.
Tas ir manas kredītkartes izraksts?
Tie ir maksājumi firmai
„Deli Starptautiskie virtuālie asistenti“.
Skaidrs. Jā, es redzu.
– Oho. – Tādas firmas nav.
Tas ir aizsegs, aiz kura slēpjas
noziedzīgs krievu grupējums.
– Tiešām? – Sešus mēnešus esam vākuši
apsūdzošus materiālus.
Mums ir izsniegts orderis,
kas ļauj piekļūt elektroniskajai sarakstei
starp jūsu sievu Bernadetu Foksu...
un kaut kādu Mandžulu.
Nekādas Mandžulas nav.
Tā ir delikāta un steidzama lieta.
Eldžij, jāpiezvana dakterei Kurcai.
Zilonīt, zilonīt
Saki man, ko mīli tu
Nu, tu jau zini
Ka savu mammu es mīlu
Nesen zinātnieki sūtīja
neredzamus kosmiskos starus
caur Gīzas Lielo piramīdu,
lai redzētu, kas ir iekšienē,
un viņi atrada milzīgu tukšu telpu,
par ko agrāk nenojauta.
Viņi nezina, kā šis kambaris radīts
un kāpēc tas vispār tur ir,
lai gan piramīdām jau ir
vairāk nekā 4000 gadu.
Stāstiet, kā jūtaties jūs.
Lai viņai neliktos, ka tiek nosodīta.
Es nezinu, vai man izdosies.
Zinu, ka tas nav patīkami.
Bet mums visiem ir viens mērķis:
palīdzēt Bernadetai.
Jā.
Un viņai tiešām vajag palīdzību.
Tā ir.
Gribat atcelt šīsdienas vizīti?
Jā, tieši tā.
Gribu atcelt.
Jūs piezvanījāt pēdējā brīdī.
Piedodiet.
Bet paklau...
mani gudrības zobi tik ilgi gaidījuši,
ka var pagaidīt vēl mēnesi.
Gribat pierakstīties uz citu datumu?
Nē. nē. Es pierakstīšos,
kad janvārī atgriezīsimies no ceļojuma.
– Labi, Foksas kundze. – Jā, paldies.
Es jūs uzreiz pazinu, no runas TED konferencē.
Maniem bērniem tās ļoti patīk.
Eldžij, kas te notiek?
Kaut kas noticis Bī?
Es nupat viņu redzēju skolā.
Nē. Bī viss ir kārtībā.
Kā gāja pie zobārsta?
Es neaizgāju.
Piedod, kas šie par cilvēkiem?
Bernadet, esmu daktere Džanela Kurca.
– Varbūt visi apsēdīsimies? – Kāpēc?
Eldžij?
Sāksim, dakter?
Sāksim ko? Man tas nepatīk.
Bernadet, apsēdieties, lai mēs varam...
Vēlamies jūs iepazīstināt ar reālo situāciju.
Eldžij?
Lai par ko būtu runa,
vai varam to apspriest divatā?
Man viss ir zināms, Bernadet,
un viņiem arī.
Klau, ja runa ir par zobārstu, ja viņš teica...
Es atcēlu vizīti.
Es braukšu uz Antarktīdu.
Gaidu ar nepacietību. Redzi?
Bernadet, tādas Mandžulas nav.
Mandžulas?
– Aģent Streng, vai jūs varētu... – Aģents?
Sveicināti.
No FIB.
Foksas kundze, mēs noskaidrojām,
ka Mandžula, precīzāk, „Mandžula“,
ir segvārds
krievu bandai, kas veic personas datu zādzības.
– Personas... ko? – Jā.
Tu viņiem esi iedevusi mūsu personīgos datus.
Un ne tikai,
viņi tagad lido uz Sietlu,
lai varētu šeit darboties,
kamēr mēs ar Bī būsim Antarktīdā.
– Tā ir, aģent Streng? – Principā jā.
Viņi nopirka biļetes par jūsu bonusa jūdzēm.
Pēc tam viņi var iztīrīt mūsu kontus,
nozagt vērtspapīrus
un atņemt mums īpašumu,
jo tu esi viņiem pateikusi
visus mūsu personīgos datus un paroles.
Mandžula pat paprasīja
pilnvaru.
Nē, tā nav taisnība.
Vairākas dienas viņa neko nav man rakstījusi.
Es gribēju viņu atlaist.
Tāpēc, ka FIB pārtvēra e-pasta vēstules
un atbildēja jūsu vietā.
Viņi visu zina!
Tu saproti, Bernadet?
Tā es pieliku punktu
savām attiecībām ar tehnoloģijām.
Lieliska doma, Bernadet.
Ievilksim visi dziļu elpu.
Ak dievs, Eldžij...
Man tik ļoti žēl.
„Ņūdeli Virtuālajiem asistentiem“
ir vairāk nekā 100 pozitīvu atsauksmju Yelp.
Bet realitāte bija pilnīgi citāda.
Koncentrēsimies tagad uz realitāti.
Ir ne tikai personas datu zādzības lieta,
jūs arī mēģinājāt uzbraukt kādai mammai.
Neesiet smieklīga.
Un jūs aizverieties.
Ko viņa vispār te dara?
Kāds nevar atvērt logu
un izlaist to knisli laukā?
Izbeidz tā saukt Sū-Liņu.
Atvainojos.
Kāds izlaidīs asistenti no manas viesistabas?
Es labprāt dotos.
Jā. Es arī laikam iešu.
Pagaidīsim citā istabā.
Mediācija
neietilpst manā kompetencē.
Mediācija?
Tagad tā ir mediācija?
Atvainojiet, vai es te esmu vienīgā,
kurai tas šķiet nedaudz pārspīlēti?
Bernadet, es baidos,
ka jums ir adaptācijas traucējumi.
Adaptācija ir traucējums?
Adaptācijas traucējumi
ir psiholoģiska reakcija uz stresa faktoriem,
un to bieži pavada
trauksme vai depresija.
Jūsu gadījumā, domāju, stresa faktors ir
ieplānotais ceļojums uz Antarktīdu.
Jā. Taču tagad es tiešām vēlos braukt.
Nu beidz.
Tu negrasies turp braukt.
Mēs lasījām tavas e-pasta vēstules.
Labi. Realitāte ir tāda,
ka jūs esat labprātīgi nodevusi noziedzniekam
savus personas datus.
Es nezināju, ka viņa ir noziedznieks!
Šis nepareizais lēmums gandrīz izraisīja
finansiālu krahu un fizisku kaitējumu.
Jūsu agresija pret kaimiņieni
sabojāja viņas māju...
Es tikai izraku...
Ļauj viņai pabeigt!
Un tas nav pirmais šāds gadījums.
Šķiet, jums sagādā grūtības
elementāra saskarsme ar cilvēkiem.
Paļāvāties uz virtuālo asistenti,
kas plānoja visus jūsu darbus
un veica visus mājas pienākumus.
Un, Bernadet,
tas, ka jūs krājat recepšu zāles,
un jūsu mājas stāvoklis liecina par to,
ka jums ir smaga depresija.
Jūs aizvien vēl stāstāt par realitāti,
vai arī es drīkstu ko pateikt?
Vispirms gribu palūgt Eldžinu
paust savas mīlestības jūtas.
Eldžin.
Jā.
Protams, ka es tevi mīlu.
Es nezinu, kas tu tagad esi.
It kā būtu atlidojuši citplanētieši
un samanījuši tevi.
Zvēru, Bernadet, vienu nakti
es pastiepu roku, lai pataustītu tavus elkoņus,
domādams: lai cik labu dubultnieku
viņi uztaisījuši,
viņiem nevar būt sanākuši
tikpat asi elkoņi kā tev.
Un tad es apstājos.
Es padomāju: „Ak dievs.
Es nedrīkstu mesties no klints kopā ar viņu.
Uz manis gulst atbildība. Esmu tēvs un vīrs.
Man ir daudz darbinieku,
viņu ģimenes atkarīgas no manis.
Mana Bernadeta ir galīgi zaudējusi prātu,
bet es nedrīkstu noiet dibenā līdz ar viņu.“
Man tiešām ļoti žēl, Eldžij.
Es nezinu, kā es izpirkšu savu vainu.
Tev taisnība.
Man vajag palīdzību.
Sāksim ar kopā pavadīto laiku Antarktīdā.
Tikai mēs trīs.
Ne darba, ne datoru...
Tikai nenovel vainu uz Microsoft.
Nē. Mums trijiem jāpavada laiks kopā.
Mūsu ģimenei, lai neviens netraucētu.
Mūsu trijotne nebrauks uz Antarktīdu.
Mēs nevaram atcelt ceļojumu.
Es to neatcelšu.
Es nespētu to nodarīt Bī.
Tu taču negrasies
vest viņu uz Antarktīdu bez manis?
Bernadet, man ir priekšlikums:
kamēr Eldžins un Bī būs ceļojumā,
mēs ar jums varētu
pāris nedēļu padarboties Madronahilā.
Trakonamā?
Mēs to tā nesaucam.
Žēlīgais dievs!
Tu gribi mani sūtīt uz trakonamu!
Eldžij, tu taču to nedarīsi!
Tev vajag palīdzību, Bernadet!
Nedaudz atpūtas un miera.
Atpūtas un miera?
Jūs dosieties ceļojumā,
bet mani ieslodzīs Madronahilā?
– Tu to nedrīksti. – Mēs gribētu,
lai jūs turp dotos brīvprātīgi.
Lai es ieslogu sevi?
Ak dievs! Tev nav ne jausmas,
cik tu esi slima!
Eldžij, paskaties uz mani!
Jā, es esmu ķezā līdz ausīm,
bet es tikšu galā.
Mēs kopā varam tikt galā.
Tam mums nevajag pulkvedi Kurcu.
Atvainojiet, man vajag čurāt jau kopš brīža,
kad atnācu.
Vai arī man vajag ārsta atļauju?
Viņa jau tur ir ilgi.
Kā jūs domājat, viņai viss kārtībā?
Varbūt jāpārbauda?
Bernadet?
Bernadet!
Es dzirdu, ka tek ūdens.
– Foksas kundze? – Viņa tur jau ir ilgi.
Viņai viss kārtībā?
– Foksas kundze? – Bernadet?
Foksas kundze, jūs mani dzirdat?
Paejiet malā.
Man vajag jūsu palīdzību, Odrij.
Viņas mašīna ir tepat.
Viss ir sagājis tādā sviestā.
Es ļoti, ļoti atvainojos par to,
kas notika ar jūsu māju,
un par to zīmi.
Neuztraucieties. Te mani neviens nemeklēs.
Es zinu, ka neesmu jūsu draugs.
Būsim atklātas: es nevienam neesmu draugs.
Bet, bēgdama no mājas, es nodomāju,
varbūt man atnākt šurp.
Man nav kur citur iet.
Es Sietlā nevienu nepazīstu.
– Sveika. – Odrij.
Tu neticēsi, kas notika.
Viņa pazuda. Bernadeta.
No mūsu noorganizētās mediācijas ar psihiatri.
– Tā trakā maita izlēca pa logu. – Ko?
Tāpēc, ka Eldžijs grib viņu ieslodzīt,
lai paglābtu no krievu mafijas.
Pēc tam pastāstīšu.
– Ak dievs. – Jā.
Nabadziņš.
Viņam tik daudz bijis jāpārdzīvo.
Tu nespēj iedomāties.
Tagad mēs visi viņu meklējam.
Pateicu Eldžijam, ka atskriešu šurp pajautāt,
vai viņa nav skrējusi caur tavu dārzu.
– Tev viss kārtībā? – Jā.
Piedod, es tikai...
Noņēmos ar mājas tīrīšanu.
– Nu jā. – Esmu nogurusi.
Tik daudz dubļu.
Bet es došu tev ziņu, ja redzēšu viņu
skrienam pa ielu, vicinot rokas.
– Vājprāts. – Jā, vājprāts.
Ak vai. Painformē mani.
Nāc šurp.
Jā.
Vēlāk pastāstīšu sīkāk.
Labi. Gribu zināt visu.
Nekā?
Viņa nevarēja izkūpēt gaisā!
Viņi ir rokā.
Nupat saņēmu ziņu.
Mandžulu aizturēja, kad Dubrovnikā
pārsēdās citā lidmašīnā.
Šī izmeklēšana ir slēgta.
Tiešām?
Un kas būs ar Bernadetu?
Viņai vairs nekas nedraud.
Vai tiešām?
Nu vismaz no krieviem.
To problēmu esam atrisinājuši.
Man iet ļoti grūti ar Kailu.
Ļoti.
Es mēģinu tikt galā ar viņu, bet...
Un viņu neuzņēma Leikvudā.
Mēģināsim nākamgad valsts skolu.
Esmu droša,
ka tur ir jaukāk nekā Madronahilā.
Zināt? Maināmies vietām.
Es došos uz Madronahilu.
Jā, jums noderētu atpūta un miers.
Labi. Palieciet te
ar videospēļu pārņemto,
marihuānu pīpējošo manu dēlu.
Un jūs ņemiet manu vīru darbaholiķi
un viņa asistenti, teju mīļāko.
Labi, bet komplektā ar Mandžulu,
proti, personas datu zagli Sergeju no Krievijas.
Galvenais, lai tu saprastu:
tā nav tava vaina.
Par to vispār nav runa.
Mamma izkūp gaisā pirms Ziemassvētkiem,
man neko nepateikusi?
Patiesība ir sarežģīta lieta, mīļā.
Cilvēks nevar zināt par otru
pilnīgi visu.
Protams, sarežģīta.
Bet tas, ka tā ir sarežģīta, ka tev šķiet,
ka nevar par otru zināt visu,
nenozīmē, ka nevar mēģināt.
Tas nenozīmē, ka es nevaru mēģināt.
Es nevaru...
Viņa piedzīvo ļoti sarežģītu...
Ko tu dari? Paklausies.
Tavai mammai vajag profesionālu palīdzību.
Lūdzu, izbeidz.
Zinu, esi satraukta, Bazij, bet...
Nesauc mani tā!
Tā mani sauc mamma, nevis tu.
Tā gada septembrī Foksai piešķīra
Makartūras „ģēnija stipendiju“.
Kāpēc tieši viņai?
Pašlaik Bernadeta Foksa
ir visinteresantākā parādība arhitektūrā.
Domāju, Bernadeta izceļas tāpēc,
ka neviens īsti nezina, kas viņa ir.
Arhitekte? Acīmredzot.
Radoša miskastniece? Jā.
Kam tērēsiet stipendijas naudu?
Nezinu.
Sākšu jaunu projektu, pabeigšu šo.
Man ir daudz ideju.
Millsa-Marija namā – Baltajā pilī –
varēja ievākties,
jau pirms Foksa un Vokers
bija pabeiguši 20 jūdžu nama sienas.
Kā kronis Baltajai pilij bija
vašingtonijas miljons dolāru vērtībā.
Manuprāt, to dēļ
tā arvien vairāk atgādināja Ritz-Carlton viesnīcu.
Bernadeta, protams, sūdzējās,
bet tur neko nevarēja darīt.
Čalis no „Noķersi – dabūsi!“,
Naidžels Mailss-Millss ir mērglis.
Bernadeta piezvanīja un pateica,
ka grib pārdot māju
un atrast citu zemes gabalu.
Bet, pirms es paspēju
ielikt pārdošanas sludinājumu,
man piezvanīja viens pazīstams menedžeris,
kas ļoti gribēja nopirkt māju,
par ko iegūta „ģēnija balva“.
Būtu jūs redzējušu to pārīti.
Viņš tā ar Bernadetu lepojās,
viņa nupat bija saņēmusi lielu balvu
un dabūja krietnu žūksni par to māju.
Kurš vīrs gan nelepotos?
Tobrīd es to nezināju,
bet tas menedžeris īstenībā pirka māju
savam klientam, kurš izrādījās
Naidžels Millss-Marijs.
Un Naidžels līdz šai dienai zemesgabalu izmanto
kā rezerves autostāvvietu.
20 jūdžu mājas celtniecība prasīja
trīs gadus,
bet nojaukšana – pāris stundu.
Arhitektu aprindas pārņēma skumjas,
kad kļuva zināms, ka māja ir nojaukta.
Bernadeta iekrita kā akā.
Daudzi arhitekti parakstīja vēstuli,
kas tika publicēta avīzē.
Kultūras vērtību aģentūra
pievērsās modernās arhitektūras saglabāšanai.
No tā vismaz bija kaut kāds ieguvums.
Uz skolu?
Jā.
– Un tu iesi uz darbu? – Jā.
Mamma pazudusi, un tu iesi uz darbu?
Ko man darīt, Bī?
Nezinu. Varbūt meklēt.
Bī, paklau...
Mamma atgriezīsies, kad būs tam gatava.
Viņai tagad ir grūts periods.
Jā. Grūts periods tevis dēļ.
Klau, izbeidz.
Paklausies.
Tava mamma pati pieņem lēmumus.
Viņa nevis skatījās patiesībai acīs,
bet izvēlējas bēgt.
Un tas nav pirmo reizi.
Viņa aizbēga no Losandželosas.
Viņa bēg no jebkādas atbildības.
Un ko viņa izdarīja vakar,
kad palīdzēt griboši cilvēki
norādīja uz šo faktu?
Viņa aizbēga.
Atkal.
Paskaties uz mani.
Mēs dzīvosim savu dzīvi,
un, kad viņa būs gatava atgriezties pie mums,
viņa to izdarīs.
Kāpēc tu vienmēr uzgriez tik karstu?
Bī?
Bī.
Grifinas kundze, es gribēju pateikt,
ka uz Čoutu gribēju doties tikai tāpēc,
ka redzēju stulbu dokumentālo filmu,
cik tā ir laba skola...
Sirsniņ, vai tava mamma mājās?
Nē. Kāpēc jautājat?
Viņai vajadzēja manu palīdzību.
Vakar vakarā aizvedu viņu uz lidostu.
Viņa domāja,
ka lidosiet kopā uz Antarktīdu.
– Aizvedāt viņu uz lidostu? – Jā.
Zināt, vai viņa aizlidoja?
Nezinu, mīļā. Nezinu.
Es iedevu viņai savas drēbes ceļojumam.
Paldies. Paldies.
Mamma ir Antarktīdā.
– Ko? – Jā.
Odrija vakar vakarā aizvedusi uz lidostu.
– Odrija? – Jā. Viņa man pastāstīja.
Viņa noteikti dodas turp,
kur mēs plānojām.
Viņa kuģos ar Allegra, un es uzzināju,
ka mēs varam braukt ar Louisa,
ja laikā paspēsim uz ostu.
Abi iebrauks Portlokruā
vienā dienā.
Mēs varam braukt un atrast mammu.
Tu apsolīji.
Tev mani turp jāaizved.
Tev arī patīk makšķernieka veste?
AIZŅEMTS, ATGRIEZIETIES VĒLĀK
Lai ko jūs darītu,
nekad nesakiet mammai, ka jums garlaicīgi.
Atbilde būs: „Zini?
Kļūs tikai garlaicīgāk,
un, jo drīzāk sapratīsi,
ka tikai tu pati
vari darīt dzīvi interesantu,
jo labāk tev.“
Ceru,
ka viņa tagad dara kaut ko interesantu.
Daudzi jau ir uz klāja,
bauda skaidro un rāmo rītu.
9:30 sāksim nolaist piepūšamās laivas.
Protams, pieejamas ir arī smailītes.
Laipni lūdzam Antarktīdā.
Pagaidiet, kundze.
– Paņemiet glābšanas vesti. – Ak jā.
Laikam jātur mugurā
visu diennakti katru dienu.
Ja gribat smailīti,
– tur ir rinda. – Nē, paldies.
Vai jums ir vienvietīgās smailītes?
Jā, protams.
Viss liek domāt,
ka mana sieva ir kuģī Allegra.
Sanāca pārpratums
attiecībā uz izbraukšanas datumu...
Pārpratums?
Jā, pārpratums.
Un mēs gribam ar viņu satikties.
Abiem kuģiem jāpienāk Portlokruā
vienā dienā.
Te viss ir atkarīgs no laikapstākļiem.
Antarktikā nav kustības saraksta
ar precīziem datumiem, kad ieies ostā.
Vai varat vismaz noskaidrot,
vai mana sieva ir uz tā kuģa?
Atvainojiet.
Man nav tiesību izpaust informāciju
par pasažieru sarakstu.
Tēt, tas nekas. Viss būs labi. Ejam.
Sveicināti.
Ei, kas jūs esat?
Jocīgi, nupat tieši uzdevu sev šo jautājumu.
Atrodoties laivā Antarktikā, kad nav nakts,
kas gan tu esi?
Es domāju, esmu spoks.
Uz spoku kuģa spoku piekrastē.
Jums man jāpalīdz
paņemt fitoplanktona paraugus.
Airējam.
Es ņemšu ūdens paraugus,
jūs varēsiet sarakstīt etiķetes.
Neuztraucieties. Es parādīšu, kā.
Nav jābūt ģēnijam.
Šurp.
Tēt...
Esmu kaut ko izlēmusi.
Ak tā? Ko tad?
Es vairs negribu mācīties Čoutā.
Es daudz par to domāju un zinu,
ka jūs ar mammu gājāt privātskolā
un tur bija lieliski...
Dzīvot kopmītnēs, spēlēt orķestrī,
būt neatkarīgam un pieaugušam,
bet es to negribu.
Es vienkārši...
negribu braukt prom.
Man palikuši tikai četri gadi,
līdz es došos uz koledžu.
Kamdēļ steigties prom?
Labi.
Tev nav jādara nekas, ko tu negribi.
Es domāju, ka tu dusmosies.
Un privātskolā nebija nemaz tik izcili.
Tā jau es domāju.
Kuģī Allegra ir vēl daži zinātnieki,
kas dodas uz Pālmeras polārstaciju.
Tur mēs dzīvosim dažus mēnešus.
Kas ir Pālmeras polārstacija?
Zinātniskās izpētes centrs.
Ak jā. Zināju.
Tālākais dienvidu punkts,
kurp dodas tikai zinātnieki.
Nē, jūs runājat par Sautpolas staciju.
Tas ir planētas tālākais dienvidu punkts.
Turp es došos pēc Pālmeras.
Mans bijušais vīrs darbojas celtniecībā,
viņš cenšas tikt pie līguma
par tās nojaukšanu.
Viņi cer uzbūvēt jaunu staciju.
Nezinu, kāpēc.
Vecā ir ģeodēzisks kupols. Forši.
No kā cels jauno staciju?
Kas to lai zina.
Viņš pretendē tikai uz nojaukšanu.
Kas ir piemēroti.
Staciju nosaukumus arī uzrakstāt?
Jā.
Un mēs rīkosim ekskursijas uz Portlokruā,
britu militāro bāzi,
kas saglabājusies no Otrā pasaules kara.
Tagad tur ir Antarktikas mantojuma muzejs,
kur – ticat vai neticat –
dzīvo daži cilvēki,
un tur ir suvenīru veikals un pasts.
Jūs varat tur nopirkt markas
ar Antarktikas pingvīnu attēliem
un nosūtīt uz mājām vēstules.
Varat mani aizvest uz to kuģi?
Uz to tur.
Mēs braucam tikai uz Portlokruā un atpakaļ.
Atvainojiet.
– Nāciet šurp. – Laipni lūdzu.
– Es esmu Vivjena. – Es – Airisa.
Neaizmirstiet aiztaisīt durvis...
Palaidnīgie pingvīni
ļoti grib tikt iekšā,
un, kad viņi ir iekšā,
dabūt laukā ir ļoti grūti.
Laipni lūdzam Portlokruā.
Nāciet. Nāciet tuvāk.
Otrā pasaules kara laikā Portlokruā bija
britu slepenā bāze...
...samaksāja, lai pārvērstu Portlokruā par...
Kur ir pasažieri no kuģa Allegra?
Otra kruīza kuģa pasažieri jau aizbrauca.
Ak vai.
Ak kungs, kas viņai kaiš?
– Labrīt. – Sveiki.
Agri esat augšā.
Gatava?
Jā.
Labi...
Kāda ir vīriešu un sieviešu attiecība,
kuri pārziemo Dienvidpolā?
Es nezinu.
Varēšu pateikt, kad atgriezīšos.
Antarktīda ir stulba vieta.
Viņa atgriezīsies ostā
un pat neuzzinās, ka bijām atbraukuši.
Nekas, mēs viņu atradīsim.
Es par to neuztraucos.
Par ko tad tu uztraucies?
Kas notiks, kad mēs viņu atradīsim.
Mamma ir mans labākais draugs.
Klau, es zinu.
Es tikai centos atrast viņai palīdzību.
Tici man.
Tu tiešām uzdāvināji viņai
medaljonu ar svēto Bernadetu?
Jā, tā bija.
Tad, kad viņa dabūja Makartūras stipendiju?
Tieši tā. Tas bija sen.
Es to nedarīju tikai vārda dēļ.
Es viņai teicu:
„Tā ir svētā Bernadeta,
kurai parādījās Lurdas Dievmāte.
Viņa redzēja 18 vīzijas.
Bībera Briļļu fabrika bija tava pirmā vīzija.
20 jūdžu māja – otrā vīzija.
Tev priekšā vēl 16 vīzijas.“
Ak dievs.
Domāju, esmu ļoti pievīlis mammu.
Viņa ir māksliniece...
kura pārstāja radīt.
Es nedrīkstēju to pieļaut.
Tad kāpēc pieļāvi?
Es nezinu. Precīzāk, es nezināju,
kā lai palīdz radīt māksliniekam,
kuram ir tik īpašs talants kā tavai mammai.
Tas ir milzu uzdevums.
Es saprotu, kā paskaidrot robotiem,
kas cilvēkiem vajadzīgs...
bet nesapratu, kas bija vajadzīgs tavai mammai.
Starp citu, vai esi ievērojusi,
ka šī ceļojuma laikā
neesmu īpaši pārbaudījis e-pastu?
Vispār jau ne.
Microsoft notiek liela reorganizācija.
Visticamāk, tagad,
kamēr sēžam uz šiem akmeņiem,
viņi paziņo, ka Samantha 2 tiek atcelta.
Atcelta? Ko nozīmē „atcelta“?
Viņi to izmantos datorspēlēs.
Jā. Mani tas īpaši neinteresē,
tāpēc es pateicu viņiem,
lai ņem un darbojas ar to.
Bet tas vairs nav svarīgi.
Es nodevu savu veco caurlaidi.
Tagad es esmu brīvs putns.
Nekad neesmu tevi redzējusi bez caurlaides.
Nu tad pierodi.
Tagad es daudz biežāk būšu mājās.
Es ļoti gribētu pamēģināt
uzprojektēt to jauno staciju.
– Jūs esat arhitekte? – Nē.
Nekad neesmu sevi uzskatījusi
par vienkāršu arhitekti.
Drīzāk esmu
radoša problēmas risinātāja
ar labu gaumi
un patiku pret loģistiskiem murgiem.
Un ja mēs par to runājam...
man ļoti vajag tikt uz Dienvidpolu.
Izpētīt apstākļus.
Piedodiet. Diez vai izdosies.
Nē, domāju, tas ir gandrīz neiespējami.
Teikšu tā...
Jau piecus gadus darbojos stipendijas ietvaros,
bet tik tagad došos turp pirmo reizi.
Ne uz vienu citu vietu pasaulē
nav tādas zinātnieku konkurences.
Vēl abām „Rozā pingvīnu“?
Es uzsaucu.
– Jā. – Vēl divus.
Ei, vēl divus.
Jā, kāpēc gan ne.
Vēl pāris stundu līdz prombraukšanai.
Kurp jūs dosieties?
Allegra pietuvosies okeāna izpētes kuģim.
Ar to es nokļūšu Pālmeras stacijā.
Noskenējiet personas apliecību
Protams.
Zinu, ka man nav tiesību te atrasties,
bet es strādāšu par brīvu.
Neviens darbs nebūs zem mana goda.
Jā, lieliski. Bet zināt ko?
Cilvēki šeit nonāk, veicot vajadzīgās procedūras.
Viņiem ir rakstiskas atļaujas, stipendijas.
Bet jūs ierodaties bez brīdinājuma,
atbraucat pa zaķi
un cerat uz vietu?
Bet es esmu arhitekte.
Tas te ne sūda nenozīmē.
Man te ir Nobela prēmijas laureāti,
kas krāso un kaisa kuģa klāju,
ekonomists, kas dežurē virtuvē,
TV vadītājs, kas pēta kotikus.
Es palīdzēju Bekijai veikt pētījumus.
Jā. Atvainojiet, Elen.
Man nebija ne jausmas, un...
Kā viņa tiks mājās?
Iebāzīsim nākamajā kuģī.
Kur viņa gulēs?
Vai visas gultas nav aizņemtas?
Tā mēs vienmēr sakām.
Pagaidām nodošu jūs Maika pārziņā.
Viņš ir no Bostonas. Bijušais senators,
kas tik ļoti gribēja padzīvot Antarktīdā,
ka izmācījās par dīzeļdzinēja mehāniķi.
Labi.
Es daru jums zināmu,
tā kā esat uzrādīts kā viņas tuvākais radinieks,
ka jūsu sievas vārds
ir kuģa Allegra pasažieru sarakstā.
Lieliski. Paldies.
Branča kungs, jūsu sieva
pazuda kaut kur Žerlaša šaurumā.
Ko tas nozīmē?
Pēdējo reizi viņa piefiksēta
pasažieru reģistrācijā pēc ekskursijas
pirms 26 stundām.
Kopš tā laika viņa ir pazudusi.
Labi.
Bernadetai ļoti patīk vienatne.
Kuģis pārmeklēts no augšas līdz apakšai.
Bet kaut kur taču viņai jābūt.
Šis pārskats ir sastādīts,
ņemot vērā elektronisko parakstu,
ko rada jūsu sievas magnētiskā ID karte.
Kā redzat, savā pēdējā naktī
viņa prāvu summu iztērējusi bārā.
Tu domā, ka viņa ir mirusi.
– Viņa atkal aizbēgusi. – Uz kurieni?
Tas nav kā pazust no Sietlas.
Te nav kur likties,
tikai tavs kuģis.
Kur viņa dzīvotu? Laukā ar pingvīniem?
Tu redzi bāra rēķinā „Rozā pingvīnus“
un pieņem, ka viņai ir depresija.
Varbūt viņa izklaidējās?
Ka tu zini, ka nedzēra no prieka?
Labi. Labi.
Es ceru, ka tev taisnība, Bī.
Kamēr tu visu dzīvi vadīji darbā,
mēs ar mammu lieliski pavadījām laiku.
Mēs dzīvojām viena otrai.
Viņa nedarītu neko tādu,
ka pēc tam vairs mani nesatiktu.
Ir. Jā.
Labi.
Tagad var to mazo...
Jādabū laukā tā svece.
– Jums ir stellatslēga? – Jā. Lūdzu.
Paldies.
Hipiji, ejiet pa rezerves durvīm
Foksa, panāciet.
Es palasīju par jums gūglē.
Kāpēc esat šurp atbraukusi?
Cenšos nebūt drauds sabiedrībai.
Iespējams, es pārāk aizrāvos,
bet, Elen, es ļoti vēlētos
uzprojektēt jauno Dienvidpola staciju.
Kas jums par to zināms?
Viņi jauks nost veco staciju
un tās vietā būvēs jaunu.
Tam, kuram būs iespēja to projektēt,
būs jādodas turp
un jāredz tā vieta savām acīm.
Neviens tāpat vien nedodas uz Dienvidpolu.
Tikai vissvarīgākais personāls.
Cik es saprotu, jūs ietilpstat
plašajā nesvarīgo personu kategorijā.
Es strādāju tā,
ka man tajā vietā ir jāpadzīvo,
pirms varu sākt kaut ko projektēt.
Pirms varu saprast,
kādai tai ēkai jābūt.
Ak kungs, no domas vien
sirds jau sitas straujāk.
Nē, nē. Tas nav slikts satraukums,
it kā grasītos mirt.
Tas ir labs satraukums, kad jautā:
„Labdien, varu palīdzēt?
Ja ne, ejiet malā,
jo es te tūlīt kaut ko paveikšu.“
Vai jums ir kaut mazākā nojausma,
ko nozīmē pārziemošana šeit?
Tas ir divreiz grūtāk,
nekā jebkurš spēj iztēloties.
To spēj vienīgi tie,
kuriem ir antisociālas rakstura iezīmes.
Jāpatīk daudz laika pavadīt vienatnē.
Jāmēro lieli attālumi nesagatavojoties.
Mazgāties var īsi un reti.
Šķiet, 20 gadus esmu tieši tam gatavojusies.
Es gribēju tikai Dienvidameriku.
Atņemsi man arī to?
Pasaules kundzība ir nelāga lieta.
Kur mēs esam?
Laikam izsēdināsim kādu zinātnieku
Pālmeras stacijā.
Tagad?
Mēs esam pie Pālmeras stacijas?
Jā. Kruīzkompānijām patīk
tādus pārvadājumus veikt naktī.
Tiešām?
Jā, cenšas to darīt klusu,
lai netraucētu klientus.
Redzi, tēt? Tā ir Pālmeras stacija.
Tur ir daudz ļaužu,
domāju, mamma ir tur.
Mums jāaizbrauc paskatīties, vai viņa ir tur.
Gribi izīrēt piepūšamo laivu
Aizskriešu pēc ekipējuma.
Nekur neej!
Noskenējiet personas apliecību
Paklau...
Izturies dabiski.
– Esi mierīga, labi? – Jā.
Nu velns. Labi.
Jāatrod vieta, kur piestāt.
Brauc pilnā ātrumā krastā.
Jādara tā.
– Nekā nebija. – Jā.
Sveiki.
Jums veicas,
man patīk dīvaiņi un ģēniji.
Atradu jums vietu lidmašīnā,
tā lidos no Makmerdo uz polu.
Visas trīs stundas būs jāstāv
blakus piena pulverim un aviodegvielai.
Man nav iebildumu pret stāvēšanu.
Nu skatieties.
Jums gudrības zobi vēl mutē?
– Jā. – Tie ir aizliegti.
Reiz mums viens bija jāevakuē,
kam bija iekaisis gudrības zobs.
Nejautājiet, cik tas maksāja.
– Velns. – Neuztraucieties.
Ledlauzī Laurence M. Gould tagad lādē kravu.
– Makmerdo varēsiet tos izraut. – Labi.
Tur ir veterinārārsts no Pasadīnas
ar grādu zirgu stomatoloģijā.
– Viņš jau to darījis. – Kuram dzīvniekam?
Brīvprātīgie nevar būt izvēlīgi.
Dienvidpolā jūs pavadīsiet piecas nedēļas.
Ne prom, ne atpakaļ.
Ak dievs, tas ir tik lieliski.
Man vēl vienīgi
tas jāpastāsta ģimenei.
Jāpārliecinās, ka neiebilst.
Labi.
Ei.
Jā.
Paldies.
Sveiki. Esat piezvanījuši uz arhaisko
Foksu-Branču ģimenes stacionāro telefonu.
Kamēr vecāki
neļauj man lietot mobilo,
mani draugi var atstāt ziņas šeit.
Sveika, Bazij.
Sveiks, Eldžij.
Piedodiet, ka nezvanīju,
bet, kā jau jūs zināt,
mans telefons nolēca no Talahačī tilta
un kopš tā laika nav manīts.
Vēlāk paskaidrošu sīkāk,
bet tagad tikai būtisko.
Man ir vesela kaudze ar ziņām.
Es dodos uz Makmerdo staciju,
kur veterinārārsts man izraus
visus četrus gudrības zobus.
Kā man veicas.
Ugunsdrošās durvis. Turēt aizvērtas
Tā neprātīgā vieta
ir kustīgs ledus slānis.
Vai zinājāt, ka Dienvidpola atzīme
ik pa laikam jāpārvieto,
jo tā gada laikā
var pārvietoties par 30 metriem?
Ak dievs, man būs jārada
vēja enerģijas darbināms staigājošs iglu.
– Nezinu. Izdomāšu. – Viņa būvē.
– Tam domāts bezmiegs. – Ceļ ēku.
Bet jebkurš celtniecības projekts
būs jākoordinē ārpus ASV.
Visi materiāli, pat naglas,
jāatved ar lidmašīnu.
Materiālu nogādāšana šurp ir tik dārga,
ka pilnīgi neko nedrīkst izniekot.
Esmu sapratusi,
Sietla nav vainīga pie tā, kāda esmu kļuvusi.
Varbūt nedaudz,
bet izteiksim gala spriedumu tad,
kad es vairāk būšu māksliniece
un mazāk drauds sabiedrībai.
Bet es jums gribu kaut ko apsolīt,
un tā ir svarīga lieta:
es virzīšos uz priekšu.
Šī jau ir saruna, nevis ziņa.
Klau, man radusies iespēja
doties uz Dienvidpolu,
un, šķiet, dosimies ceļā
pēc pāris stundām.
Es būšu prom piecas nedēļas.
Bet es braukšu tikai tad,
ja jūs neiebilstat.
Lūdzu, atzvaniet man.
Te būs numurs, pa kuru sazināties.
Iedomājieties, saziņa notiek caur Denveru.
303–295...
Mamma!
Tu vari braukt!
Bī?
Es zināju, ka tevi atradīšu.
Ak dievs, kā tu te nokļuvi?
Tētis tev kaut ko atveda.
Tiešām?
Mēs nolēmām,
ka man nav jābūt
visiem pārējiem 16 brīnumiem.
Jā.
Tev priekšā vēl daudz brīnumu.
Zinātnieki ilgi domāja,
ka džentū pingvīni veido pārus uz mūžu.
Bet nesen noskaidrojās, ka tā nav.
Apmēram 20% tā nedara.
Es saprotu to tā:
tie, kuri paliek kopā uz mūžu,
izdara izvēli.
Kā mana mamma un tētis.